"Arabellas prøvelser" af Briony Tallis
- Nu er jeg færdig med mit skuespil. - Fint.
Har du set mor?
Hun er vel inde i salonen?
Jeg håber ikke, De løber i vejen for os i dag, miss Briony.
Vi skal lave middag til ti.
Hej med dig. Jeg hører, du vil sætte et stykke op.
Hvor har du hørt det?
Jungletrommerne.
Kommer du og ser det? - Det er nok ikke...
Må jeg ikke læse det i stedet?
Du har altid givet mig dine historier.
Du skal komme alligevel.
Lad os nu se. - Jeg er nødt til at gå.
Mor, jeg skal tale med dig.
Formidabelt. Det er formidabelt, min egen. Dit første skuespil.
Tror du, Leon vil kunne lide det?
Naturligvis.
"Arabellas prøvelser" af Briony Tallis.
Cee? - Ja.
Hvordan vil det føles at være en anden?
Mere køligt, håber jeg.
Mit stykke bekymrer mig. - Det er nok et mesterværk.
Vi har så lidt tid. Og hvad, hvis tvillingerne ikke kan optræde?
Vær nu sød. Hvad, hvis det var din mor, der var stukket af -
- med en eller anden, som læser nyheder via radioen?
Måske skulle jeg have skrevet en fortælling til Leon.
I en fortælling skal man blot læse ordet "slot" for at se tårnene -
- og skoven og landsbyen længere nede,
men i et skuespil...
...afhænger det af skuespillerne.
Cee? - Ja.
Hvorfor taler du ikke til Robbie mere?
Det gør jeg da. Vi bevæger os bare i forskellige kredse.
Skal vi absolut opføre et skuespil? - Hvorfor skal vi det?
For at fejre min bror Leons besøg. - Jeg hader skuespil.
Hvordan kan I hade skuespil?
Det er bare blær. - I spiller med, eller I får en ørefigen.
Og jeg sladrer. - Du har ikke lov til at slå os.
Vi er gæster her. Hvad sagde forældrene, vi skulle være?
Pierrot? - Medgørlige.
Jackson? - Medgørlige.
Medgørlige. Det er korrekt.
Hvad handler stykket op, Briony?
Det handler om,
at kærlighed er udmærket, men man skal være fornuftig.
Du skal vel spille Arabella? - Ikke nødvendigvis.
Må jeg så? - Lola spillede skolekomedie.
Sig nu ja! Det er det eneste gode, der er sket for mig i månedsvis.
Ja, det er så i orden.
Vi begynder vel med at læse det?
Jeg instruerer selv, hvis jeg må.
Om forladelse.
Nu læser jeg prologen.
"Prolog:
"Dette er beretningen om spontane Arabella -
"- der løb bort med en obskur mand.
"Det bedrøvede hendes forældre
"at se deres førstefødte fordufte for at rejse til Eastbourne."
Hvad er der?
Ikke noget. Jeg ville bare gerne kigge på. - Prøverne er lukkede, desværre.
Du kan se stykket i aften.
Da skal jeg på arbejde. - Det beklager jeg, Danny.
Skal vi tage en svømmetur? - Ja!
Det tror jeg ikke, der er tid til. - Vi må godt for Cecilia.
En halv times pause vil gøre os alle sammen godt.
Cecilia?
Cecilia, må vi ikke godt svømme en tur?
Jo, hvorfor ikke? Gå nu ikke for langt ud.
Må jeg ikke få en af dine kommunistiske hjemmerullede?
Sikken dejlig dag. - Ja... Men for varm for mig.
Er din bog god? - Næh.
Den bliver bedre.
Jeg foretrækker Fielding.
Han er meget mere lidenskabelig.
Ved du, at Leon kommer i dag? - Jeg har hørt rygter.
Han har en ven med. Paul Marshall, chokolademillionæren.
Er blomsterne til ham? - Er der noget galt i det?
Leon siger, han er meget charmerende.
Far siger, du vil være læge?
Ja, det overvejer jeg. - Seks år i skole.
Hvordan bliver man ellers læge? - Få et stipendiat.
Med de karakterer. - Jeg vil ikke undervise.
Jeg har jo lovet at betale din far tilbage.
Det var overhovedet ikke det, jeg mente.
Lad mig hjælpe med blomsterne. - Jeg klarer det selv.
Jeg kan godt selv!
Dit fjols!
Det er nok den dyreste ting, vi har.
Ikke længere.
Pas på!
Jeg er...
Der er ingen grund til at opmuntre ham.
Cee?
Mor?
Hvor er de alle sammen, Danny? - Det ved jeg ikke.
Undskyld? - Jeg trænger i den grad til en drink.
Hvad med dig? - Gerne.
Whisky? - Ja tak.
Leon!
Hvor har jeg savnet dig. Jeg har bare kedet mig sådan her!
Min søster Cecilia. Paul Marshall. - Jeg har hørt meget om Dem.
I lige måde. - Hvor skal han være?
I det blå værelse. Mor ligger med migræne.
Det overrasker mig ikke. Med denne varme.
Det er det store værelse ved siden af børneværelset.
Bliver far i byen?
Ja, der var travlt i ministeriet.
Skal vi ikke øve stykket? - Nej.
Hvorfor ikke? - Det skal du ikke spørge mig om.
Jeg kan ikke lide at være her.
Der er altid problemer med en ny vare.
Ny markedsføring, emballage, smag.
Undertiden en helt ny fremstillingsmåde.
Spørgsmålet er, om vi skal lancere det nye Amo-produkt.
Army Amo. Kan du høre det for dig? "Stik mig noget Amo-nition."
En pålidelig kilde i ministeriet siger -
- at vi nok kan få det med
i soldaternes feltration.
Jeg må åbne tre fabrikker mere,
og flere, hvis de indfører værnepligt, som de nok gør,
hvis Herr Hitler ikke slapper af.
Der er nok lige så stor mulighed for,
at han køber aktier i Marks & Spencer.
Det her smager ikke godt. - Jeg laver en cocktail med knust is,
rom og smeltet, mørk chokolade. Den er meget, meget lækker.
Gæt, hvem vi mødte, da vi ankom. - Robbie.
Jeg bad ham spise med i aften. - Åh nej, Leon, det gjorde du vel ikke?
Robbie, husholderskens søn, hvis far stak af for tyve år siden.
Han fik et legat til gymnasiet. Vores far betalte for ham i Cambridge.
Han begynder samtidig med Cee, og i tre år værdiger hun ham ikke et ord.
Hendes privatskoleveninder måtte ikke se ham.
Er der en, der har en cigaret?
Hvorfor roder han rundt i bedene nu?
Han overvejer at læse medicin.
Har far sagt ja til det?
Gå ned til gartnerboligen og bed ham om ikke at komme.
Hvorfor? Er der foregået noget mellem jer to?
Gud fri mig vel!
Hvornår kan vi rejse hjem igen? - Snart.
Vi kan ikke rejse hjem. Det er jo en skilsmisse.
Hvor vover du at sige det? - Det passer!
Du bruger aldrig det ord igen! Forstår du det?
Hvad skal vi så lave nu? - Det spørger jeg også altid mig selv om.
Jeg hedder Paul Marshall. I må være fætrene oppe nordfra.
Hvad hedder I? - Pierrot.
Jackson. - Flotte navne.
Kender De vores forældre? - Jeg har læst om dem i avisen.
Nøjagtigt hvad har De læst? - Tja. Det sædvanlige sludder.
Jeg vil påskønne, hvis De undlader at tale om det i børnenes nærvær.
Jeres forældre er dejlige mennesker.
De elsker jer og tænker altid på jer.
Meget nydelige bukser.
Vi så en forestilling, og jeg fik dem i Liberty's.
Hvilken forestilling? - "Hamlet".
Nå ja. "At være eller ikke."
Jeg kan godt lide Deres sko.
De er fra Ducker's i Turl Street. De laver sådan en træting, formet efter ens fod,
og beholder den for evigt.
Jeg er ved at dø af sult. Hvornår skal vi spise?
Det kan jeg svare på, hvis du kan gætte, hvad mit arbejde er.
De har en chokoladefabrik. - Det ved alle da.
Så var det jo ikke et gæt.
Der vil være sådan en her i samtlige engelske soldaters rygsæk.
De er vendt i sukker, så de ikke smelter. - Hvorfor skal de have gratis slik?
Fordi de kæmper for deres land.
Vores far siger, der ikke bliver krig.
Jeres far tager fejl.
Vi kalder den Army Amo. - Amo, amas, amat.
Flot!
Det er kedeligt, at alting ender på o. Polo og Aero.
Oxo og Brillo. - Det lyder, som om I ikke vil have den,
så jeg giver den til jeres søster.
Tag den i munden.
Du er nødt til at tage den i munden.
"Prinsessen var bevidst om hans ubarmhjertige ondskab.
"Men det gjorde det ikke lettere at overvinde den voluminøse kærlighed -
"- hun følte for sir Romulus. "Prinsessen vidste instinktivt,
"at ham med det røde hår ikke var pålidelig.
"Da hans unge myndling dykkede ned
"i søen efter den forheksede kalk,
"snoede Sir Romulus sin kraftige moustache.
"Sir Romulus red nordpå med sine to ledsagere og kom stadig tættere
"på det gnistrende hav.
"Han var heroisk i sin væremåde og fremstod så tapper -
"- at ingen ænsede det mørke,
"der lå i sir Romulus Turnbulls sorte hjerte.
"Han var den farligste mand i verden."
"Kære Cecilia. Jeg vil undskylde min kluntede
og ubetænksomme adfærd."
I mine drømme...
...kysser jeg din kusse.
Din søde, våde kusse.
"Kære Cecilia. Du er tilgivet, hvis du tror, jeg er vanvittig -
"- sådan som jeg opførte mig i dag.
"Sandheden er, at jeg føler mig ør og fjollet i dit nærvær,
"og det er næppe varmens skyld.
"Vil du tilgive mig?
"Robbie."
Skal du ud?
Ja, Leon inviterede mig med til middagen.
Så er det derfor, jeg har poleret sølvtøj hele eftermiddagen.
Jeg skal tænke på dig, når jeg ser mit spejlbillede i skeen.
Du ligner overhovedet ikke din far. På ingen måde.
Fordi jeg kun er din. Nå...
Dine skjorter hænger oppe ovenpå.
Du? - Ja.
Ikke noget.
Briony? Er det dig?
Er alt, som det skal være?
Vil du gøre mig en tjeneste?
Vil du løbe i forvejen og give det her til Cee?
Jeg ville føle mig lidt dum, hvis jeg selv skulle overrække det.
Ja.
Briony?
Briony!
Kusse
Han er vel et passende parti. - Sikkert.
Han synes selv, han er åh, så dejlig.
Mærkeligt, eftersom kønshårene vokser ud af ørerne på ham.
Man ville nok få en flok larmende, ubegavede sønner med ham.
Han er skam solid nok. - Det siger du om alle.
Jamen det er jo lillesøster!
Jeg har skrevet et skuespil, Leon.
"Arabellas prøvelser".
Det behøver da ikke være i aften. - Umuligt.
Vi har gode stemmer,
så vi kan læse det højt efter middagen.
Briony, har du læst brevet? - Ja, det er en god idé.
Briony! - Sådan... Min choktail.
I skal bare smage den.
Var det ikke i en konvolut?
Må jeg godt komme ind?
Jeg har haft en skrækkelig aften.
Tvillingerne har torteret mig. Se selv.
Det var da forfærdeligt.
Franske manchetter.
Ja.
De vil hjem. Og de tror, det er mig, der tvinger dem til at blive her.
Lola.
Må jeg fortælle dig noget? Det er helt forfærdeligt.
Ja, meget gerne.
Hvad er det værste ord, du overhovedet kan forestille dig?
Han er jo en sexgalning.
Hvad vil Cecilia gøre? - Det ved jeg ikke.
- I burde tilkalde politiet. Synes du det?
Han tænkte jo på det hele dagen.
I skal bare vise dem brevet.
Lov, du ikke siger det til nogen. - Det lover jeg.
Godt. Hvis han opdager det, ved man aldrig, hvad han kan finde på.
Tør dig hellere i ansigtet. Jeg skal skifte tøj.
Tak, Briony. Du er en knag.
Cecilia!
Det var en fejl. - Briony læste det.
Beklager. Det var en forkert udgave.
Ja.
Det var ikke meningen... - Nej.
Hvad stod der i det rigtige brev?
- Det var mere formelt. Mindre...
Anatomisk? - Ja.
Jeg har følt det længe, og her i morges ved springvandet...
Sådan har jeg aldrig gjort før.
Og jeg var meget vred på dig og på mig selv.
Jeg troede, jeg ville blive glad, hvis du tog af sted og læste medicin -
- men jeg ved ikke, hvordan jeg kunne vide så lidt om mig selv.
Og være så dum...
Du ved godt, hvad jeg taler om, ikke?
Du vidste det før mig.
Hvorfor græder du?
Ved du ikke det?
Jo, jeg ved præcis hvorfor...
Robbie...
Cecilia.
Jeg elsker dig.
Jeg elsker også dig.
Der kommer nogen.
Cecilia?
Folk sad og spiste på fortovet.
Mine forældre sagde altid, at varmt vejr gør moralen slap.
Om sommeren måtte min søster og jeg ikke gå udenfor.
Det var en unødvendig provokation af landsbybeboerne.
Hvad med dig, Cee? Får varmen dig til at opføre dig slemt?
Du gode gud, du rødmer jo. - Det er meget varmt.
Lola, få den læbestift af. Du er alt for ung.
Hvad med dig, Briony? Hvad har du bedrevet af synder i dag?
Jeg har ikke gjort noget galt. - Har du set tvillingerne?
Staklerne virkede ikke for glade, da jeg så dem.
Det ved du ikke noget om. - Briony!
Hvordan er det, du ter dig? - De er ikke et par stakler.
Se, hvad de gjorde ved Lola. - Hvad taler du om?
De gav hende franske manchetter.
Hun har desværre ret. Jeg måtte befri hende.
Sådan fik jeg mit krigssår.
Gjorde tvillingerne det, Lola? - Ja, vi havde en lille brydekamp.
Men der skete ikke noget, vel, Lola?
Find dem og sig, at vi spiser,
og at de er uopdragne!
Hvorfor skal jeg gå? - Gør det,
eller gå op på dit værelse.
Der er et brev. - Giv mig det!
De er stukket af...
Tvillingerne.
"Vi løber væk, for Lola er ækel mod os, og vi vil hjem."
"Og stykket blev ikke til noget."
Vi sender nogen ud at lede. De kan ikke være nået langt.
Cee, du følger med mig.
Pierrot?
Jackson!
Drenge!
Lola, er der sket noget?
Undskyld, jeg ville ikke... Undskyld.
Hvem var det?
Jeg så ham.
Det var ham, ikke sandt? - Jo, det var ham.
Lola, hvem var det?
Det var Robbie, var det ikke? Robbie?
Du så ham? - Som du sagde, er han sexgal.
Du ved ikke engang, hvad der skete før middagen.
Han overfaldt min søster i biblioteket,
og det var godt, jeg kom derind.
Så du ham? - Ja, det var helt tydeligt.
Han skubbede mig omkuld, og så lagde han hænderne over mine øjne.
Jeg kunne ikke... Jeg har aldrig... - Hør her, jeg har kendt ham
hele mit liv, og jeg så ham.
For jeg kan ikke sige det med sikkerhed.
Men det kan jeg. Og det gør jeg!
Ring til politiet. Vi skal også bruge en læge.
Så, så, det skal nok gå, kære. - Er Robbie kommet tilbage?
Jeg har ikke set ham.
Jeg ved, hvem det var.
Du så ham altså? - Ja, jeg så ham.
Ligesom du ser mig nu? - Jeg ved, det var ham.
Du ved, det var ham? Eller du så ham?
Ja, jeg så ham. - Klart og tydeligt?
Ja. Jeg så ham klart og tydeligt.
Det klarede du fint, min egen.
Min bror og jeg fandt dem nede ved søen.
De så ikke andre?
Jeg ville ikke nødvendigvis tro på det, Briony fortæller Dem.
Hun har en temmelig god fantasi.
Da de gik ud for at lede, gik jeg op til min far.
Det gjorde jeg altså! - Hvorfor?
For at fortælle ham om det.
Jeg ved, jeg ikke skulle have åbnet det. - Nej, det skulle du ikke.
Men du har i det mindste gjort det rigtige nu.
Undskyld, nu kommer der en.
Så er det sengetid. - Jamen...
Nu!
Cecilia!
Løgnere! Løgnere, løgnere, løgnere!
Nordfrankrig Fire år senere
Så jeg siger: "Du kan sidde her og trille tommelfingre -
"mens du venter på at få hovedet blæst af.
"Men jeg er den, der er gået."
Godaften, de herrer. Godaften. - Lad mig tale med dem!
Hvad vil han?
Han siger, han har noget til os. - Satan i helvede!
Vent! Vi har mad til jer.
Brød og sukker...
Og vin.
Hvad laver I her?
Da retræten begyndte, angreb tyskernes panserstyrker -
- og jeg blev adskilt fra min deling.
Det er altså rigtigt, at englænderne er på retræte.
Mange tak. Vi er væk ved daggry.
Vi har kæmpet i alle de år og har mistet så mange...
Og nu er tyskerne i Frankrig igen.
Vi skal nok komme tilbage.
Vi jager dem ud.
Det lover jeg.
Held og lykke.
Sig mig engang. Hvordan kan en fransktalende burgøjser være menig?
Man kan ikke blive officer, hvis man kommer fra et fængsel.
Du tager pis på mig. - Nej, det gør jeg ikke.
De gav mig et valg. Bliv i fængslet eller gå ind i hæren.
Og for en god ordens skyld: Jeg er alt andet end burgøjser.
Seks måneder tidligere
Undskyld forsinkelsen. Jeg for vild.
Goddag. - Goddag.
Skal vi sætte os? - Naturligvis.
Undskyld, men jeg har glemt det... - To, tak.
Hvor bor du?
En lille lejlighed i Balham. Den er rædselsfuld.
Værtinden er grov og larmende. - Du ligner dig selv.
Bortset fra uniformen, selvfølgelig. - Jeg skal tilbage
om en halv time. - Åh gud.
Undskyld... - Nej.
Har du haft kontakt med familien?
Nej, det ville jeg jo ikke.
Leon kom i sidste uge, men jeg gik lige forbi ham.
Cee, du skylder mig ikke noget.
Læste du ikke mine breve?
Hvis jeg måtte besøge dig,
havde jeg gjort det hver eneste dag. - Ja, men hvis det,
vi har, kun er baseret på et øjeblik -
- i et bibliotek for 3½ år siden,
ved jeg ikke rigtig... - Se på mig.
Se på mig.
Kom tilbage.
Kom tilbage til mig.
"Kæreste Cecilia.
"Cecilia."
En af mine venner har en hytte ved kysten,
vi kan låne, når du har orlov.
Hvide brædder med blå vinduespartier.
Gid bussen aldrig kommer.
Noget at tænke på, mens du er væk.
Jeg elsker dig.
En eller anden stakkel får snart noget i hovedet.
"Min elskede. Briony har fået fat i min adresse og har sendt mig et brev.
"Første overraskelse var, at hun ikke begyndte at læse i Cambridge.
"Hun er sygeplejeelev på mit gamle hospital.
"Hun gør det måske som en slags soning.
"Hun er begyndt at forstå konsekvenserne af det, hun gjorde.
"Hun vil gerne tale med mig.
"Jeg elsker dig og vil vente på dig. Kom tilbage.
"Kom tilbage til mig.
"Kom tilbage. Kom tilbage til mig.
"Kom tilbage."
Hvor skal vi hen, sergent?
Jeg hader kraftedeme de støvler!
Mere end alle de skide tyskere til sammen.
Det bliver svært at gå i strømpefødder.
Se nu at få noget tøj på, du.
Redder du mig, hvis jeg falder i? - Selvfølgelig.
Briony!
Tak!
Tak. Tak, tak, tak...
Det var ualmindelig dumt!
Du skulle redde mig. - Ved du,
hvor nemt det er at drukne?
Jamen du reddede mig. - Dit tåbelige barn!
Du kunne have dræbt os begge to. Skulle det være morsomt?
Jeg vil gerne takke dig, fordi du reddede mit liv.
Jeg vil være dig evigt taknemlig.
Historien kan genoptages.
Vores historie kan genoptages. Jeg vil ganske enkelt genoptage den.
Pølseæderne skulle prøve at komme til South End.
Eller endnu bedre: Trafalgar Square. Der er sgu ingen, der taler engelsk her.
Hvis man siger "Stik mig en kage", eller "Hvor er min håndgranat?",
glor de bare. De hader os nemlig. Kort og godt.
Vi kæmper i Frankrig, og franskmændene hader os sgu.
Gør mig til indenrigsminister, så skal jeg fandeme nok løse det problem.
Vi har Indien og Afrika.
Så kan tyskerne få Frankrig og Belgien, og hvad de ellers vil have.
Hvem fanden gider rejse til Polen? Det handler om plads, om imperier.
De vil have mere. Lad dem få det lokum her, så beholder vi vores.
Så er den potte fandengaleme både fyldt og ude.
Tænk lige over det!
"Kæreste Cecilia. Historien kan genoptages.
"Den, jeg havde i tankerne, da vi gik den aftentur.
"Jeg kan igen blive ham, der gik gennem jeres park
"iført sit bedste jakkesæt og med næsen i sky ved udsigten til livet.
"Ham, der med lidenskabens klarhed elskede med dig i biblioteket.
"Historien kan genoptages.
"Jeg lover at vende tilbage...
"...og finde dig, elske dig
"og gifte mig med dig og leve uden skam."
Jeg kan lugte havet!
Hold da kæft, mand!
Det ligner noget fra Bibelen. - Du milde skaber!
Vi er lige kommet. Hvad skal vi gøre?
Ikke noget. Bare vent. - Hvor er skibene?
De få, der var, har Luftwaffe sænket.
3000 mand gik ned med "Lancastria".
Hærledelsen nægtede i sin visdom at give os luftstøtte.
Det er en katastrofe!
Jeg er ventet i England.
Der er 300.000 her. De må vente.
Vær glad for, De ikke er såret, for jeg efterlader alle sårede.
Lad være! Stol aldrig på en sømand til lands. Hold Dem fra det her.
Det kan de da ikke!
Du godeste!
Kan I høre mig, venner?
Nu kommer jeg hjem!
Lad falde roens stille regn til trængsler toner ned
Tag fra os sjælekval på vejen og lad blot livet være tegn
På skønhed i din fred
Lad gennem heden af begær
Din balsam være hindring
Lad sanser sløves, lyst især
Send gennem jordskælv, vind og vejr
din stemmes stille lindring
Hr. Sergent! Kom nu.
Jeg må finde noget at drikke.
De har brug for en drink. De er ligbleg.
Kan I se, han er helt grå?
Der! Kom.
Pis med dem! Pis med dem! Både lange og små, li' meget hvem
Pis med alle sergenter og dem højt på strå Pis med små korporaler,
for de kan sgu få!
Vi vinker farvel til dem alle mens vi hører dem råbe og kalde
Du får ingen roser kun småsjofle gloser
så pis dem i øjet, min ven!
Mace!
Stop lige, sergent.
Vent her.
Hvorfor sætter du dig ikke ned?
Det er meget varmt herinde.
Tag dine støvler af.
Jeg er nødt til at rejse hjem. Det lovede jeg hende.
For at få sat skik på det hele.
Og hun elsker mig. Hun venter på mig.
Vent! Vent nu!
Hvor er Deres støvler?
Er De sikker på, De har det godt? - Ja da.
Gad vide, om stranden virkelig er det bedste sted at spise middag.
Jeg er ikke sikker. Jeg kan ikke genkende det.
Det er godt nok her. - Nej.
Nej, det er længere fremme. - Hvilket?
En gammel hytte med hvide brædder
og blå vinduespartier.
Nå ja, det er rigtigt. Det er der, vi skal hen.
Det er lige i nærheden. - Vi er der! Det er lige her.
Vi er her, sergent. Hernede.
Sådan, sergent.
Ned med hovedet. Sådan...
Hold tæppet om Dem, så De kan holde varmen.
Spis lidt af det her, men prøv at være stille, ellers vil de alle have noget.
Prøv at få noget søvn.
Finde dig.
Elske dig.
Gifte mig med dig.
Og leve uden skam.
Jeg elsker dig. Kom tilbage! Tilbage til mig.
De larmer lidt for meget, sergent. - Hvad?
Larmer? - De råber hele tiden.
Nogle af de andre bliver lidt irriterede. - Hvad?
Himmel! De ser temmelig dårlig ud.
Jeg har besluttet mig for at blive lidt endnu.
Jeg skal møde en, og jeg lader hende altid vente.
Hør nu her.
Jeg har lige været ude og strinte, og gæt, hvad jeg så.
De er ved at få styr på det nede ved stranden.
Skibene er her igen, og en fra det østkentiske regiment henter os kl. 7.
Vi skal af sted! Vi skal hjem, kammerat!
Sov nu, og hold op med det forpulede råberi.
Ikke? - Jeg siger ikke en lyd.
Gider du vække mig før klokken syv?
I hører ikke et ord mere fra mig. Det lover jeg.
Tre uger tidligere
Sengehjulene skal pege indad.
Der var tre i går, som ikke gjorde det. I ved selv, hvem der undlod det.
Hvem lagde tæpper til side i dag?
Det gjorde jeg. - Og ved De,
hvad De gjorde galt? - Nej.
Mærkesedlerne skal foldes indad.
Gør det om.
Miss Tallis til kontoret. Resten kan gå.
Er arbejdet vigtigt for Dem, Tallis? - Meget vigtigt.
I går blev De udlånt til kirurgisk mandeafdeling.
Da en patient vågnede, var det første, han gjorde,
at spørge efter Briony. Og hvem mon hun er?
Det er mig. - Der findes ingen Briony!
Kun Tallis. Sygeplejerske Tallis. Forstår De det?
Javel.
Der findes ingen Briony.
De hører BBC Home Service. Her er nyhederne:
De britiske ekspeditionsstyrker og de franske allierede kæmper hårdt -
- på den nordlige del af Vestfronten.
De allierede holder deres stilling, og moralen er høj.
RAF giver fortsat al mulig støtte
til de allierede...
Tak. Jeg kan ikke klippe med venstre hånd.
Mor har altid gjort det for mig.
Det var det.
Åh nej.
Godnat, skat.
Godnat, Tallis.
Rolig, det er bare mig!
Fiona. Jeg var ved at få et hjerteslag.
Nå, det er her, du går op, når lyset bliver slukket.
Jeg troede, du havde en stormfuld romance.
Fryser du ikke ihjel heroppe?
Jeg elsker London.
Tror du, at hele byen forsvinder?
Nej.
Det ved jeg ikke.
Skriver du om miss Drummond?
Eller om mig? - Det sker.
Må jeg kigge? - Helst ikke. Det er privat.
Hvorfor skrive en historie, hvis ingen må læse den?
Den er ikke klar endnu. Jeg er ikke færdig. - Hvad handler den om?
Det er ret indviklet. - Ja.
Det er bare...
Den handler om en ung pige, en ung og tåbelig pige,
som ser noget fra sit vindue, som hun ikke forstår. Men det tror hun, at hun gør.
Jeg bliver sikkert aldrig færdig med den.
Når jeg ser på dig, Tallis, er du meget gådefuld.
Jeg har aldrig været gådefuld.
Ved du, hvad jeg lige har besluttet? - Hvad?
Jeg kan aldrig gifte mig med en mand, som ikke er i flåden.
Her er det. Cecilia Tallis.
Jeg tror, det er hendes adresse.
Tak.
"Kære Cecilia. Vær sød ikke at smide brevet væk uden at læse det.
"Som du kan se på brevpapiret,
"er jeg sygeplejeelev på St. Thomas.
"Jeg besluttede ikke at læse i Cambridge."
"Jeg vil hellere lave noget nyttigt, noget praktisk."
Jeg har læst, at hæren foretager en strategisk tilbagetrækning.
Det så jeg godt.
Det er en pæn måde at sige "retræte" på.
"Men uanset hvor hårdt jeg arbejder, og hvor længe -
"- kan jeg ikke flygte fra det, jeg gjorde.
"Og hvad det indebar.
"Først nu er jeg ved at forstå det fulde omfang.
"Cee, vil du ikke godt skrive og sige, at du vil møde mig?
"Din søster Briony."
Har du? - Har jeg hvad?
En hemmelig forlovet i Frankrig. Det tror alle.
Vel har jeg ej.
Tænk ikke at vide, om han kom hjem.
Jeg har aldrig været forelsket.
Aldrig? Har du heller ikke sværmet for nogen?
Jo, engang. Da jeg var 10-11 år gammel.
Jeg sprang i en flod for at se, om han ville redde mig.
Du pjatter. - Nej. Og han reddede mig faktisk.
Men da jeg fortalte ham, at jeg elskede ham, forsvandt følelsen.
Der er sket noget!
Det er sgu rent kaos.
Robbie!
Undskyld.
Miss Tallis, De taler fransk, hvis jeg husker rigtigt.
Kun skolefransk.
Sæt Dem hos soldaten på stue 13.
Af sted med Dem.
Endelig er du her.
Oversygeplejersken sendte mig ind
for at snakke lidt.
Jeg kan huske din søster.
Hun var altid så sød.
Hvad laver hun nu?
Hun er også sygeplejerske.
Blev hun så gift med ham, hun var forelsket i?
Jeg har glemt hans navn.
Robbie.
Det gør hun snart, håber jeg.
Robbie...
Ja, det er rigtigt.
Og De?
Hvad hedder De?
Luc...
Luc Cornet.
Og du?
Tallis.
Det er smukt.
Nu kan jeg godt huske dig.
Den engelske pige.
Kan du huske dit første besøg i Millau?
Jeg arbejdede ved ovnene sammen med min far.
Jeg hørte din accent.
Vil du gøre mig en tjeneste, Tallis?
Bandagerne er så stramme.
Er du rar at løsne dem lidt?
Selvfølgelig.
Kan du huske min søster Anne?
Hun spiller stadig det lille stykke af Debussy.
Kan du huske det?
Hun ser så alvorlig ud, når hun spiller.
Og vores croissanter,
hvad syntes du om dem?
Det var de bedste i Millau.
Ja.
På grund af det gode smør.
Ja.
Var det derfor, du kom hver dag?
Fordi du vidste...
...at min mor synes meget om dig?
Stod det til hende,
skulle vi giftes den sommer.
Ja?
Ja.
Jeg håber, det føles lidt bedre nu.
Elsker du mig?
Ja.
Vil du blive her lidt?
Jeg er bange.
Tallis? - Briony.
Jeg hedder Briony.
Rejs Dem, miss Tallis.
Gå ud, og vask det blod af ansigtet.
Flåden har vores evige taknemlighed. Hæren er ubesejret.
Mod har gjort, at de er ubesejrede og ukuelige.
Dette er eposset om Dunkirk,
et navn der vil leve evigt i krigens annaler.
PÅ HJEMMEFRONTEN
På sin rundrejse besøgte dronningen
en chokoladefabrik i Nordengland.
Konfekture-magnat og ven af den engelske hær, Paul Marshall -
- viste dronningen rundt på Amo-fabrikken -
- fulgt af sin yndige forlovede, miss Lola Quincey.
Det er et par, der kan få gang i mundvandet.
"Hold gang i Amo-forsyningen. Vores soldater er nogle slikmunde."
For det andet, som et middel mod synd og for at undgå utugt,
at de, der ikke måtte have selvbeherskelsens gave
kan gifte sig og forblive en ubesmittet del af Jesu menighed.
For det tredje blev det bestemt for fællesskabets bedste -
- at den ene bør have den anden.
Jeg så ham!
Derfor: Om nogen måtte have indsigelser mod -
- at de to forenes i ægteskabet...
Jeg ved, det var ham.
...lad ham da oplade sin røst her eller for altid tie.
Jeg så ham. Jeg så ham klart og tydeligt.
Lad den lille sygeplejerske komme forbi.
De skal evakueres i dag. De har aldrig været uden for London før.
Jeg håber, de får en rar familie.
Den ved ikke, hvad der venter dem.
Jeg søger en miss Tallis. Cecilia Tallis.
Er hun hjemme?
Tallis! Besøg!
Jeg prøvede at skrive til dig, men du svarede ikke.
Jeg må tale med dig.
Så du er afdelingssygeplejerske nu? - Ja.
Tak.
Jeg vil ændre min vidneforklaring, Cee.
Det skal du ikke kalde mig.
Lad venligst være med at kalde mig det.
Jeg gjorde noget frygteligt og forventer ikke, at du tilgiver mig.
Bare rolig. Det gør jeg heller ikke.
Som vidne er du upålidelig, og de genoptager ikke sagen.
Jeg kan da fortælle alle, hvad jeg gjorde.
Jeg kan forklare mor og far...
Så gør det dog. - Jeg ville tale med dig først.
De vil ikke høre mere om det.
Den pinlige episode er glemt og begravet, mange tak.
Undskyld.
Han sover så tungt.
Hvad laver hun her? - Hun ville tale med mig.
Om hvad?
Det frygtelige, jeg gjorde.
Robbie... min egen.
Helt ærligt ved jeg ikke -
- om jeg skal brække halsen på dig
eller smide dig ned ad trappen.
Har du nogen anelse om, hvordan det er i et fængsel? Selvfølgelig har du ikke det.
Var det dejligt at tænke på?
Nej. - Men du gjorde intet?
Tror du, jeg overfaldt din kusine?
Nej. - Troede du det dengang?
Ja og nej.
Hvorfor er du så sikker nu? - Jeg er blevet voksen.
Jeg var 13.
Hvor gammel skal man være for at kende forskel på rigtigt og forkert.
Er du 18?
Skal man være 18 for at indrømme en løgn?
Der er soldater på 18, som er gamle nok til at ligge og dø.
Vidste du det?
For fem år siden fortalte du ikke sandheden.
På trods af min uddannelse
anså I mig ikke for andet end en upålidelig tjener.
Takket være dig kunne de i enighed kaste mig for ulvene.
Se på mig! Se på mig!
Kom tilbage. Kom tilbage.
Kom tilbage til mig.
Briony.
Der er ikke meget tid.
Robbie skal være tilbage klokken seks. Og han skal nå et tog.
Så sæt dig ned.
Der er noget, du skal gøre for os.
Tag hjem til dine forældre
og fortæl dem,
at dit vidneudsagn var falsk.
Afgiv beediget forklaring til en advokat,
kopier den og send en til os.
Jeg vil have en skriftlig forklaring på det, der skete,
til du sagde, du så mig.
Prøv at huske,
hvad Danny Hardman lavede den aften.
Det var ikke Danny Hardman.
Det var Leons ven Marshall.
Det tror jeg ikke på!
Han og Lola er lige blevet gift.
Så kan Lola ikke vidne mod ham.
Han kan ikke retsforfølges.
Jeg er meget, meget ked af den sorg, jeg har forvoldt.
Jeg er meget, meget ked af det.
Bare gør, som vi har bedt dig om.
Skriv det ned. Kun sandheden... ingen pynt. Ingen forskønnelse, ingen adjektiver.
Og lad os så være.
Det skal jeg nok. Det lover jeg.
Undskyld. Kan vi holde inde et øjeblik?
Selvfølgelig. Er der noget galt?
Jeg skal bare bruge
et par minutter alene.
Briony Tallis, Deres nye roman, den 21., hedder "Soning". Den...
Briony?
Undskyld. Kan vi holde en pause?
Briony Tallis, jeg vil gerne tale med Dem om Deres ny roman "Soning" -
- hvis snarlige udgivelse falder sammen med Deres fødselsdag.
Det er Deres 21. roman... - Det er min sidste roman.
Er det sandt? Trækker De Dem tilbage?
Jeg er døende.
Min læge siger, jeg har noget, der hedder "vaskulær demens" -
- som i bund og grund er en række små slagtilfælde.
Hjernen lukker gradvist ned. Man mister ord, man mister hukommelsen -
- og det er lige netop det, en forfatter bruger.
Så det var grunden til, at jeg nu kunne skrive bogen. Jeg var nødt til det.
Og selvfølgelig grunden til, at det er min sidste roman.
Underligt nok...
...ville det være lige så rigtigt at kalde den min første roman.
Jeg skrev flere udkast på St. Thomas Hospital under krigen.
Jeg kunne bare ikke finde den rigtige måde at gøre det på.
Fordi romanen er selvbiografisk?
Ja, jeg har ikke ændret navnene. Heller ikke mit eget.
Var det problemet?
Nej.
Jeg havde for længst besluttet mig for at fortælle hele sandheden.
Uden pynt, uden forskønnelser.
Og jeg tror...
De har læst bogen, så De må forstå hvorfor.
Jeg fik førstehåndsbeskrivelser af de ting, jeg ikke selv var vidne til.
Forholdene i fængslet, evakueringen fra Dunkirk, det hele.
Men resultatet af al denne ærlighed var temmelig ubarmhjertig.
Jeg kunne ikke længere se, hvilket formål det tjente.
Mener De med ærligheden?
Med ærligheden.
Eller virkeligheden.
For jeg var faktisk
for stor en kujon til at besøge min søster i juni 1940.
Jeg tog aldrig til Balham.
Så den scene, hvor jeg tilstår, er tænkt. Opdigtet.
Den kunne aldrig have fundet sted,
for...
Robbie Turner døde af blodforgiftning ved Bray Dunes -
- den 1. juni 1940.
Evakueringens sidste dag.
Farvel med dig, kammerat.
Og det lykkedes mig aldrig at afklare forholdet til min søster Cecilia -
- for hun blev dræbt den 15. oktober 1940 af den bombe -
- der ødelagde hovedvandledningen over Balham undergrundsstation.
Så...
...min søster og Robbie fik aldrig den tid sammen -
- som de begge længtes så meget efter. Og fortjente.
Og som jeg lige siden har...
...altid har følt, at jeg forhindrede.
Men hvilken følelse af håb...
...eller tilfredsstillelse kan en læser opnå ved sådan en slutning?
Så i bogen ville jeg give Robbie og Cecilia det, de gik glip af i livet.
Jeg vil gerne tro, at det ikke skyldes svaghed eller flugt.
Men en sidste venlig handling.
Jeg gav dem deres lykke.